Nu vom proclama, în cele ce urmează, suveranitatea cititorului. Ea
trebuie să existe în fiecare din noi, indiferent de ipostaza în
care ne aflăm. Să-l cităm pe Jean Ricardou, critic literar si eseist: „Scriitorul
se citeste pe el însusi, el trebuie să învete să se citească.
În consecintă, el poartă un dialog avînd ca interlocutor alter
ego-ul său interior, unul din personajele care îl locuiesc. El se multiplică,
repliindu-se asupra lui însusi si pentru a avea forta de a „exploda”,
de a invada universul si de a deveni singurul său subiect total”. Deschizînd
această usă în fata receptării, să pornim dialogul cu corespondentii
nostri, strigînd, ca si pînă acum, catalogul manuscriselor:
Alina MANOLE, Iasi. Multumim pentru datele trimise.
Nu le putem sti pe toate. Meritati să apăreti în reviste importante,
de aceea vă publicăm în acest număr.
Iulian DĂMĂCUS, Gherla. Noi v-am propus cu două poeme,
Seară de vară si Tablou, pentru nr. 26. Pentru că nu ati apărut, persoanele
care se ocupă cu tehnoredactarea vă datorează scuze. Din al doilea plic reproducem
trei poeme. O întrebare se impune, totusi: v-ati gîndit ce rol
trebuie să joace fiecare cuvînt într-un text (poem)? Meditati.
Beatrice, Iasi. Multă artificialitate. Faceti o selectie
lexicală, mai întîi. Apoi, evitati să fiti pretioasă cînd
folositi acel mecanism asociativ propriu fiecărui poet. Cititi poezie bună,
deveniti un bun cititor de poezie. Asa vă educati gustul. Pe urmă, cu sinceritate,
vedeti dacă mai aveti ceva de spus.
Doru Cosmin RADU, Polonia. Ne scrieti: „Sînt
profesor de limba engleză, traducător de poezie si poet. Am descoperit revista
„Poezia” si mi-a plăcut”. Felicitări pentru descoperire, sufletul dvs. are
nevoie de o asemenea hrană spirituală. Si mai spunem, folosindu-vă cuvintele,
că „dintre o mie de oferte alegem numai una”, fiindcă „aproape-n fiecare
zi improvizatia-si cere dreptul”: trimiteti traducerile. În rest, vorbele
dvs.; „Chiar asa/ La ce sînt buni poetii?/ Ciudată întrebare/
E clar că nu sînt buni de distribuit în filme.// Tare plictisitor
trebuie să fie/ să urmăresti un poet la lucru./ Stă, scrie, taie, scrie,
taie, stă/ cu sigurantă nu au ce căuta în cinematografie”.
Cu sigurantă, trebuie să mai trimiteti si alte texte
pentru a ne face o părere despre poezia dvs.
Daniel TOMA, Husi. Spuneti că sînteti „apreciat
de poetii Cristian Simionescu si Marcel Ion Fandarac, de eseistul Luca Pitu
si de criticul Theodor Codreanu”. O să vă citez copios, si de bine, si de
rău. Plac versurile: „Fugim prin oglinzi/ Căzînd în noi însine”,
sau: „Trăiesc într-un tinut mincinos/ Pe străzi obosite”, sau: „Si
iarna/ As vrea s-o plesnesc/ Peste fată…”, sau: „Si duhnitoarele monade ce
sîntem/ O vină întotdeauna avem”.
În Cîntec despre vină vorbiti despre „Ineluctabila
singurătate/ A celor sensibili si gînditori”, dar în următoarele
versuri dăm peste „Scenariul umilitor al vietii/ – Această mlastină cu căcat”.
Fără a fi pudici, sîntem de acord cu revolta dvs., într-un fel
„nevinovată”, fată de aceea a altui poet din Generatia Pittbul, care dă la
greu „mue poporului român”. Stilul sfidător, insolent, propriu dadaistilor
si nu numai, vi s-ar potrivi dacă nu ar avea ca rezultat doar atragerea atentiei
si care îl transformă pe creatorul acestor producte în personaj
literar si nu în poet. Deci, atentie la ce faceti cu libertatea cuvintelor.
Reproducem, pentru încurajare, un poem. Mai trimiteti.
Tînguire
E o curte de spital
Orasul nostru natal
În care trăim la limita dementei
Înotînd în cotidian
Animale bolnave ne urmăresc
În arena bestială a vietii,
Pe viitorul nostru se pisă
Zei neîndurători
Cu coapsele ospitaliere
Ignobila sperantă
Ne mai îmbie încă,
Iar gîndul ni se încurcă
În nervii încîlciti ai realitătii
Fetide mlastinile constiintei
Mustesc de revoltă…
Silvia GHEORGHIU, Ploiesti. Dimineata si Carusel au
gust de poezie. Pentru a fi „un poet colorat în ocheanul meu”, vă rog
să mai trimiteti texte.
Mircea IORDACHE, Dragomirna. Cu doar două texte, nu
puteti fi considerat poet. Sînt lucruri facile, sau fortări naive gen:
Priviti-o, si căderea-i cădere din alb
Pe-ntreg sarcofagul de negru,
Pleacă adevărul în marsul lui calp
Lăsînd dezacordul integru!”
Am citat din Căderea din Alb. Sau: „Seninul cerului
albastru/ Pacea si respectul fără hotare/ Verdele si rodirea naturii/ Păstrarea
traditiilor nationale./ Tuturor le-as acorda/ Cu un nai fermecat:/ Susurul/
Fosnetul/ Clinchetul/ Zumzetul/ trilul” (De-as putea). Talentul, atît
cît există, trebuie cultivat. Fiti mai aproape de ce se scrie acum,
prin reviste. Căutati noi structuri expresive, spre descoperirea unor noi
combinatii stilistice.
Ioan TIMIS, New Jersey, SUA. E bine că sînteti
nelinistit, iar poeziile scrise arată o posibilitate de exprimare, deplină
si directă în cunoasterea realitătii, a trecutului apropiat. Publicăm
poemele Tara mea linistită… si Sfîrsit de veac. Stati în inima
realitătii si transmiteti, de acolo, tot ce este irational, halucinant. Este
importantă atitudinea psihologică pe care o adoptăm fată de trecut sau fată
de prezent. Reveniti. Vă asteptăm. Salut, americanule!
Diana Maria CRIHANĂ. Aproape bună Prezent. Atentie,
vă pîndeste retorismul. Folositi agresiunea verbului si efecte
mult mai puternice se vor arăta atunci cînd o se descrieti realitatea
ca supravietuire. Asteptăm si alte texte.
Andrei Alex MIHĂESCU, elev, Dorohoi. În finalul
grupajului trimis, spuneti ritos: „Vă trimit o mare parte din poeziile mele
pentru a sti si voi, cei din Iasi, despre ceea ce scriu eu. Sînt o
persoană poate prea sensibilă pentru acest mileniu, un tînăr care nu
e ca toti ceilalti tineri, dacă scriu o poezie sau altceva înseamnă
că în acest moment eu exist… etc., etc.” Si încheiati: „Astept
critici pentru că încă nu am avut, SANSA SĂ CUNOSC POETI care să fie
poeti”. Măi, să fie! Ia s-o luăm metodic, fără enervări inutile, să vedem
ce găsim în texte. Poate găsim un nou Eminescu. Totusi, mai întîi,
risc o întrebare către dom’ elev. De poetii Gellu Dorian, Lucian Alecsa,
Vlad Scutelnicu, Nicolae Corlat etc., care fac revista „Hyperion”, ati auzit?
Ei trăiesc si scriu la Botosani, judetul dvs.
Să cităm din Ploaia:
„… si plouă în ploaia hazardului
plouă în picuratul haosului
… tot plouă în destinul tragicului
Plouă!”
Sau din Să-ti fiu o umbră:
„Să cauti în strălucire…
Să mai scrii poate infinit…
Să vorbesti în energie…
Să-ti fiu drag, un cer înstelat…
Să-ti fiu umbra sîngelui si a vietii cîntecului…
Să-ti fiu umbră si la moarte
Ale noastre au fost soarte.”
Sau din La mormînt:
„Uitînd de trecutul vietii,
Mergînd în viitorul mortii
E doar pămînt în sicriu
Ce în trecut era un viu…
E atît de întuneric în vreme,
Sui multimea îl geme
Lesinul dur e o victorie,
Aerul bun e o tărie.”
Ajunsi aici, cerem voie autorului si cititorului să
luăm si noi o tărie, că-i prilej de pîrtag.
Mai departe, citim în Eminescule:
„Ai fost, Eminescule, pentru a fi un infinit cu valoare
Amprentele penitei tale, lăsat-au simbol în
care nu moare
Se aud prin Univers, emotiile tale strălucitoare
Ti-ai pus în suflet sînge ce nu mai doare.
Văd prin tine, Eminescule, un Univers
A cărei constelatii apar din vers în vers
Si fiecare vers e un univers tot mai des
Pe un fundal complex de înteles.”
Da, complex de înteles, tu-i gramatica mă-sii
de poezie! Gata, mai cităm Criza existentei si încheiem:
„Societatea plînge,
sîngele curge,
moartea se apropie,
totul e confuzie,
dezordinea e deplină,
viata se adună,
pentru negativism
uitînd de materialism
haosul se adună
timpul-l cunună
societatea a fost
Creatia e în post”.
Pe lîngă faptul că vă las corigent la limba
română, un veac, aveti dreptate si îmi usurati misiunea: creatia
dvs. e în post, în postul mare..
Si eu, ca Abate de Cumania, nu vă dau dezlegare nici
la peste. Postiti cu apă si pîine, cititi si iar cititi, cititi si
scrieti, cititi marea poezie a lumii, si apoi… Veti mai scrie?