TINERI AUTORI
Casandra IOAN
Mă aflu în metropola Pall Mall
care se citeste pel mel…
Puzderie de străzi în această citadelă –
toate duc în neant.
numai o clipă poti sta în pelmel,
dacă vrei să călătoresti
o încurci!
Drumul vietii e aici o metaforă contorsionată,
cu multe bifurcatii
si coturi
si culori de avertizare.
artistic e orasul pelmel
camuflat dinspre sine
către sine
geam orb către o
pleoapă inexistentă…
cinstiti acest oras
pînă la sfîrsitul zilelor voastre!
Calc în picioare visul
si îl port pe tălpi.
Proaspăt?
nu – nu e proaspăt!
E vînăt,
sîngele din el
a fost supra-purtat
prin întreaga lume…
Vis purulent,
sensibilitate modernă,
cu sîrmă ghimpată
peste flori de levăntică.
Feriti-vă din calea mea
căci pasii mei vineti
însingurează totul…
sîmburele se desparte de fruct
bulbul de tulpină
rîul de albie.
Cocolosul acesta de hîrtie
pe care stă scris poemul meu nefilozofic
îl voi arunca înspre voi.
El se va întoarce
cu voi cu tot înapoi.
Vînătoarea ancestrală de suflete
continuă
(chiar si prin mărăcini
chiar si prin jilave gherle aiudene),
iar victimele dedublate
într-o intuitie de clestar
încă mai vor
să ia forma sîngelui gîlgîit
în alergare,
încă mai cer,
agătati cu dintii de mine,
eviscerarea…
Litera e legea primă.
Natura e un artificiu fără vreun calcul.
Atunci el ia poemul si
îl sluteste
dezarticulîndu-l.
Procesul de camuflare e gata.
Pe masa felcerului
printre fireze, dălti
bălti de sînge si organe,
Arma si Victima
împart aceeasi culoare.
Mai devreme sau mai tîrziu
va fi dimineată,
o nouă zi se agată de cer si se prelinge
o nouă zi se cerne prin ciurul negru
al patimilor. Si se subtiază.
Iar noi stăm cu ochii întorsi
spre trecut
mereu spre trecut si spre noi.
Ar fi bine să uităm din cînd în cînd
cine am fost,
de asemenea, cine spunem că sîntem.