LIRICĂ JAPONEZĂ CONTEMPORANĂ
KAYAMA Masayo
UMILA GARĂ DE TARĂ
Adeseori
Trece pe lîngă barba călătorilor
Dar unde se duce?
Tot numai străluciri de argint mat
Autocarul gol revine si azi
În timp ce principiul cosmic agită cu invizibile turbulente
vîntul solar
O multime de ET gigantici descind emitînd reflexe
nebunesti
Deasupra prudent pe un scaun ce se cufundă Cu un picior
în
scărita
firmamentului
Un pasager necunoscut se întoarce
Nu de mult
S-a dărîmat o capelă
În gara cea mică Cu aerul
său de uitare
Mocnind într-o tăcere grea
Lasă în urma ei O bancă de lemn lustruit sub care
se iteste
Vînătul unei violete La fel ca
un alt pasager
Ce se-ndepărtează – bălăngănindu-se
Dincolo de nori
Împrăstiind Boabe de lumină
Gardenii flori mute, ea le abandonează,
Umila gară