BIBLIOTECA HAIKU
Marius CHELARU
Ion Codrescu, Imagine si text în haiga
Editura Herald, Bucuresti, 2008, 350 p.
Poet, eseist, editor si grafician, Ion Codrescu este un nume cunoscut si în tară si peste hotare, cu o activitate notabilă în domeniul poeziei de sorginte orientală, mai ales. Recent a absolvit un doctorat cu o teză a cărei temă este haiga, sustinută pe 30 mai 2007 la Universitatea Natională de Arte din Bucuresti. Pe baza acesteia a publicat, la editura Herald, o carte intitulată Imagine si text în haiga (de altfel, este promotorul genului la noi; în plus, profesor la Scoala Nicolae Tonitza si Liceul de artădin Constanta, a implicat elevii acestora într-un experiment care s-a întins pe timp de circa 15 ani, finalizat cu o antologie intitulată Haiku-Haiga).
Sînt mai multe argumente care recomandă cartea lui Ion Codrescu, Imagine si text în haiga, drept o lucrare de referintă nu doar în România, pornind de la faptul că este prima de acest fel în Europa si a patra în lume, avînd în vedere si că se bazează pe 17 ani de documentare în diverse tări, posibilitatea autorului de a avea unele întîlniri deosebite, acces la surse de informare (de subliniat, dată fiind raritatea lucrărilor în domeniu si dificultatea de a selecta informatia dorită, necesitatea de a face propriile analize si a ajunge la concluzii originale) s.a.. Re-desenează pentru ochiul cititorului, cunoscător sau nu, în limbaj accesibil, dar la rigoare, drumul de la aparitia haiga (formă aparte de artă orientală în care textul/ poemul/ caligrafia si imaginea/ pictura/ trăsătura de penel se îmbină cu efecte deosebite) pînă la amploare/ răspîndirea pe care a atins-o în zilele noastre. Îi analizează resorturile intime, rădăcinile spirituale, istorice, structura si raporturile speciale între caligrafie, poezie si pictură care îi conferă gratia si efectul artistic fără tăgadă.
„Lucrez în tehnica tusului de mai bine de treizeci de ani”, spunea Ion Codrescu într-un interviu acordat lui Jeanne Emrich (p. 266), adăugînd că a realizat prima sa pictură haiga în 1989. Pentru el, „caligrafia orientală este plină de diversitate în ce priveste trăsătura de penel, structura si textura tusei… Caligrafia poemului haiku dintr-o pictura haiga este o coregrafie de linii, pete si puncte, o parte integrantă a compozitiei nu ceva adăugat.” Si, pe parcursul cărtii, Ion Codrescu explică, demonstrează si acest lucru si altele pentru a contura o imagine a ce înseamnă haiga si care a fost drumul ei către ziua de azi.
Imagine si text în haiga, care, reiterez, este un drum nou pentru România, după Cuvîntul introductiv, multumiri si Argument, este structurată în: Capitolul I: Haiga – arta care uneste pictura si caligrafia, II – Instrumente si materiale, III – Imagine si text în haiga, IV – Principii ale spatiului pictural în haiga, V – Arta haiga în Japonia, VI – Arta haiga în Occident, VII – Haiga – o experientă personală în plan estetic si didactic, apoi un glosar, indicele de nume si bibliografia.
Dincolo de cantitatea/ calitatea informatiilor oferite, precizări terminologice, analize, concluzii, incursiuni în filosofia/ arta japoneză/ orientală în general, modul si căile prin care s-a propagat în Occident, lucrarea lui Ion Codrescu este de retinut si prin diversele exemple oferite la ceea ce teoretizează, după cum importante ca bază de documentare sînt si glosarul, indicele de autori dar poate, si mai mult, prin maniera în care relevă cum a propagat haiga în rîndul elevilor săi. Capitolul VII (Haiga – o experientă personală în plan estetic si didactic), care subsumează si o sectiune intitulată Atelier de haiga (cu proiecte concrete, discutii aplicate, interviuri, lucrări aplicate/ explicate, exemplificări s.a.), este mai mult decît lămuritor în acest sens.
Incitantă încă din start, de la titlu, documentată, cu „insertii” interesante despre modul de a gîndi/ percepe arta (nu doar haiga) în cele două zone atît de diferite (spiritual, material, mental s.a) pe care le numim Orient si Occident, cu gramatici a civilizatiilor diferite, asadar, păstrează în prim plan sensul mesajului pe care doreste să îl transmită: dialogul/ simbioza imagine-text numită haiga.
Imagine si text în haiga este o lucrare de referintă, iar Ion Codrescu ni se relevă drept un autor care a stiut să îmbine informatia, teoretizarea cu exemplele concrete, lectura cărtii fiind atractivă, interesantă pentru oricine, cunoscător sau nu.
jl
Valentin Nicolitov, De la un poem la altul. haiku, haibun, haiga, versiunea în limba engleză: Alexandra Flora Munteanu, Magdalena Dale, Vasile Moldovan, Denise Rotaru, versiunea în limba franceză: Paula Romanescu, grafica pentru haiga: Alexandra Ivoylova, Bulgaria, Editura Scriitorilor Militari, Bucuresti, 2008, 144 p.
Si despre Valentin Nicolitov, ca si despre Ion Codrescu, am mai scris în ocazii la Biblioteca Haiku, în legătură cu antologii, activitatea sa pe tărîmul societătilor de haiku, volume (a publicat mai multe cărti; amintim: Iubiri risipite, proză scurtă, 2001, Anotimpul iubirii, poezii, 2003, Doar clipa…, poeme haiku, 2005, O singură iubire, roman, 2005) s.a..
De această dată Valentin Nicolitov ne oferă un volum compozit, în care, în afara poemelor propriu-zise sînt si consideratii despre istoricul genurilor abordate, cum anume trebuie scrise, reguli, discutii mai mult sau mai putin actuale în jurul acestora s.a. De pildă, relativ la discutiile despre maniera traditională sau modernă de a scrie un haiku, autorul concluzionează: „nu contează dacă scriem… în maniera traditională sau modernă, atîta vreme cît poemul respectă principiile prozodice si estetice, are spiritul haiku si puterea sa de sugestie” .
Cîteva poeme haiku din acest volum: „Prima zi din an – / rămîn întrebările/ din anul trecut”; „noapte de vară – / sforăind bunicul/ alungă greierii”; „liniste adîncă./ pe casa părăsită/ ninge cu fulgi mari”.
În fapt, pe parcursul cărtii autorul arată concret cum anume întelege această „convietuire” dintre traditional si modern în poemul de sorginte niponă. Nu a împărtit sectiunea haiku pe anotimpuri, dar a nici nu a ocolit acolo unde poemul a curs în acest sens kigo sau kireji. Din Sectiunea haibun de retinut maniera în care sînt surprinse nuantele nostalgiei, lectiile amare de viată, culoarea amintirilor s.a.
Interesante si ilustratiile semnate de Alexandra Ivoylova.
jl
Vasile Zetu, Sub un maldăr de lună, coperta si ilustratiile: Constantin Ungureanu – Box, Editura Conta, Piatra Neamt, 2007, 98 p.
Vasile Zetu, de loc din Crucea, Botosani, despre care criticul Mircea A. Diaconu scria că si-a confirmat „statutul de poet crescut la scoala trăirii mitice” si „înfiorările-i …sînt luminate de un spirit al locului si au transparenta senin-tragica a iluminării”, subliniază aceste si în volumul de micropoeme Sub un maldăr de lună.
Regăsim inserate în haina haiku (sau a micropoemului stil haiku, unele adiind a nuante de senryu) subiecte lirice, meditatii de substantă ontologică, reflectii, uneori ironie/ autoironie, ludic – ca în scena în care vedem: „Între hulube/ Mîrtoaga retoricii/ Împleticită”; sau „Cuvintele si/ hormoniadele lor/ textualiste”; sau „între precepte/ gramatica tăcerii/ clevetitoare.
Desigur, dacă am discuta prin prisma „canoanelor” haiku 8de altfel, volumul nu este structurat după vechea regulă, pe anotimpuri, a cărtilor de haiku), a discutiilor legate de kigo, kireji, keywords s.a., volumul lui Vasile Zetu poate fi discutat mai curînd ca o selectie de micropoeme si haiku, dar asta nu diminuează originalitatea limbajului în care a fost scris.
jl
Stefan G. Theodoru, Soaptele nucului bătrîn/ The whispers of the old walnut tree, poeme într-un vers, 2001, 148 p, Freamăt/ Rustle, poeme într-un vers; 2008, 108 p.; Încă un pas/ One more step, haiku, vol V, 2008, 150 p, Editura Amurg sentimental, Bucuresti
Ion Pillat, născut (1891 – 1945), caracterizat de Tudor Vianu drept „pictor al atmosferei si al luminii”, scria versuri, de la 14 ani (frecventase si cenaclul lui Macedonski, pe care-l cunoscuse în 1912). Fascinatia lui pentru Orient era una aparte (fapt evident la o lectură a volumelor sale de versuri).
În 1936 a publicat volumul Poeme într-un vers. Reunea 117 poeme care, dincolo de noutatea în sine, cu atît mai aparte au apărut venind din partea unui poet încadrat îndeobste în filonul traditionalismului (desi Călinescu socotea dificilă încadrarea lui Pillat în estetica tipic traditionalistă). S-a discutat la noi despre faptul că acest tip de poem ar fi fost o „replică” la haiku, sau că ideea i-ar fi venit lui Ion Pillat după lecturi de poezie niponă. Ion Pillat cunostea diverse tipuri de genuri poetice orientale, inclusiv haiku. Am putea cita un poem din volumul Visări păgîne, 1910-1912, în care mai sînt titluri ca: Divan din Brussa, Divan din Basra, Divan din Bagdad, Din Saamisen, Ruga lui Budha s.a.). Despre poemul într-un vers scria: „ar fi acela în care un singur vers e scris, cel dătător de miscare, iar celelalte rămîn sugerate pînă la sfîrsitul poemului. Ca foaia strălucitoare a lintitei de baltă care acoperă foile neiesite încă la fata apei”. Si: „nu trebuie confundat cu epigrama greacă, rubaiul persan sau hai-kai-ul japonez” (Ion Pillat, Poeme într-un vers, Cartea Românească, Bucuresti, 1935).
Este posibil ca la gîndul unei astfel de formule versificatorii, pînă la urmă destul de dificil de încadrat, să fi contribuit si contactul cu genurile de poezie orientală, în special haiku, desi Ion Pillat scria în textul introductiv la Poeme într-un vers: „Ideea acestei forme mi-a venit recitind, în vederea unei conferinte, cîteva poeme mai lungi din Victor Hugo. Vrînd sa citez cîteva versuri din «Le Pape» am fost izbit că unele din ele se izolau de la sine ca adevărate poeme într-un vers”.
Ulterior, poemul într-un vers a fost practicat de multi autori români: Dan Florică, Dumitru Radu, Bogdan I. Pascu, Utta Siegried-Konig, Ioan Marinescu, Florentin Smarandache (SUA) si Stefan Theodoru.
Acum avem în fată două volume de poeme într-un vers (editie română-engleză), semnate de Stefan Theodoru: Soaptele nucului bătrîn/ The whispers of the old walnut tree (în introducere autorul subliniază diferentele fată de haiku, analizează si istoricul/ substanta, regulile acestui gen de poem, mentionînd, în final, si imposibilitatea de a nu altera prin traducere ceva din ce înseamnă un astfel de pom în română) si Freamăt/ Rustle. Cîteva poeme din cele două volume:
Dincolo de nori
Acolo sus, toti anii, în împăcare curg.
Îndrăgostitii
A fost de-ajuns o soaptă să umple-al noptii gol.
Primăvara
Din sălcii curge verde pe-albastrul lacului.
În parcul pustiu
Un trandafir pe bancă, încă neofilit
Si haiku din volumul Încă un pas (poemele nu sînt ordonate pe anotimpuri): „Acelasi bătrîn/ zile întregi la poartă – / nu vine nimeni”; „Plină de praf/ la marginea drumului/ o nu mă uita”; „În tabloul expus/ funie si săpun – /artă modernă”.
jl
Victoria Milescu, Roua cuvîntului/ Szóharmat, antologie haiku, editie bilingvă română-maghiară, versiunea în limba maghiară Horváth Dezideriu, desene: Lavinia Dima, Editura Anamarol, Bucuresti, 2008, 92 p.
Victoria Milescu (n. 18.12.1952, în Brăila), a absolvit Universitatea din Bucuresti, Facultatea de Filologie, sectia română-engleză. Debut literar în „Luceafărul“, 1978, autoare a mai multe volume de poeme Welcome December, 1994, Slefuitorul de lacrimi, 1995, Izbînda furată, 1995, Inimă de iepure, 1998), Arleziana, 2000, Zîmbet de tigru, 2001 s.a.), a publicat si cărti pentru copii, dar si volume de haiku – amintim Ecoul clipei, Casa Editorială Odeon, 2003.
În acest an a publicat o selectie din poemele sale de acest gen, antologia haiku Roua cuvîntului. Adeptă mai curînd a manierei moderne de a scrie haiku (si volumul nu este pe ciclurile anotimpurilor, mai curînd putem vorbi de keyword, desi nu întotdeauna s.a.), autoarea dăruieste cititorului o selectie de micropoeme pline de sensibilitate, din care cităm: „Firul de iarbă/ înfăsurat pe deget/ logodnă verde”; „migdal scuturat/ peste file de carte/ versuri amare”, „lumînările/ topindu-se odată/ cu cel ce doarme”; „vreascuri uscate/ zilele bătrînetii/ pocnind sub cizme”.