LIRICĂ JAPONEZĂ CONTEMPORANĂ
NISHI Kikuko
BURUIENI
Rădăcini ce se lasă smulse sau rezistă cu încăpătînare
Ce plăcere să plivesti buruienile la fermă
Buruienile îmi amintesc de copilărie
Părinti, săteni – cîti dintre ei mai trăiesc oare? –
Ghemuiti în orezăria inundată
Mă privesc
Aplecati deasupra grîului ce creste în terase
Siluetă întunecată sub broboadă
Bunica din partea mamei e si ea acolo
Tatuate de pămînt Zbîrcite
Degetele femeii Zboară înainte
Duios peisaj al originilor Cu toate aceste fete surîzătoare
Dacă, la optzeci si doi de ani, mama
Se plînge că moartea nu vrea să o ia
Ai spune că s-a încredintat pămîntului, unde se ghemuieste
Preocupată doar să plivească buruienile cîmpului
Regii creatiei
Le smulg le ard le-mprăstie pe îndelete
Buruienile îsi scot capul mereu
Toate fiintele vii Cîntă Dansează
Cîntecul lor aleargă în vîrful degetelor mele