Liliana SPĂTARU
Lupul
lui Cezar Georgian
Măreată zi mi-ai dăruit! Nu te-am crutat
cînd alergai stingher. Un foc am tras
ti-am auzit urcarea în salturi către cer
si-am devenit inert, si-am asteptat,
pădurea-ncremenise, în liniste de fier
te-a-nghitit! Măreată zi!
Eu singur, în neant, tu singur si răpus,
de ochii mei ascuns, rămas în umbră si mister!
Acolo
Acolo unde cerul sărută fîntîna
muntii se înaltă mai mult
de uimire,
acolo cîntecul lor de iubire
freamătă tainic, prelung,
poemul prinde contur
si mă cuprinde...
doar muntii.
Cine sînt?
Au cine mi-s?
Poem strivit de un zîmbet
obligat să trăiască?
Sînt sens rătăcit
în linisti scăldate de lună,
sînt umbra?
Sînt contemplare?
Eu, cine sînt pînă la urmă?