Vasile TUDOR
SOMNUL DIN NĂMOLURI
Seara un cântec râios mistuie văzduhul
umbra păstorului a ucis soarele
si totul se retrage-n forma sa
învestmântat în haine de preot
cerul îsi mână turmele de zei
o, printre trestii visătoare
e o frumusete-înmormântată în oglinzi
de pretutindeni
un duh astral revarsă viata
din animalele ceresti...
dar somnul nămoluri
închide orice gură
si Totul se retrage-n forma sa
cel fără formă învată-închipuirea
o, pe buzele lui
cuvintele sunt pietre curgătoare!
ÎN OCHII ÎNCHISI
E o acceleratie a durerii
pe care nu o mai surprinde nimeni
imaginile se reped unele în altele
nici un contur nu mai e sigur
fără timp e amestecul zilelor
fără grai sunt cuvintele
în spatiul nimănui
umbra ei pâlpâie livid
în ochii închisi
vesnicia-i albastră...
POEM DE DRAGOSTE
Ea îmi întinde o frânghie
de care as putea să mă spânzur de mai multe ori
si spune că sunt bratele ei.
Eu îi arăt lumile ce ar putea s-o ucidă
cu dragostea mea pentru alta
si strig să privească la sufletul meu.
Dar ea continuă să-mi aranjeze fularul
pe care desigur as putea să-l destram
si cu o simplă răsuflare!
IMN ORFIC
S -a născut pe măsura tristetilor mele
era fala zilelor
mai sprintenă decât auzul
era începutul si sfârsitul
dar umerii s-au subtiat în lumină
zadarnic înalt valurile-n cântec
cine s-ar trezi din intimitatea muteniei
sub cerul clătinat de pleoapele ei
mie, celui căruia lumea-i stă în strunele harfei
mi-e de ajuns o iluzie.
*
* *
...cântă, lumină!
în pulsatii dansează
întunericul....
MARE
Un guler alb se rupe-n tărmuri negre...
nelinistea ta mână epave dedesupt
a mea mă-întinereste!
ECHILIBRU
... ce fluture de inimă
sunt:
echilibru surprins
într-o lampă.
*
* *
...invizibil greier
umblă prin mine
târâie în creier...